[läser otydligt för sig själv]
WALDEN: ELLER
SKOGSLIV VID WALDEN. AV HENRY D. THOREAU
[suckar]
I Biets namn -
Och Fjärilens -
Och Brisens -
Amen!
[suckar]
Där är du.
Var snäll och gå.
Men jag kom ju just.
Jag försöker vara ensam.
Vill du ha ett bloss?
Okej.
Vad läser du?
Walden.
Av Thoreau. Har du läst den?
Jag orkade inte igenom den.
Helt fantastisk, tycker jag.
Ett liv i absolut avskildhet, ensam med naturen.
[suckar] Så vill jag leva.
Varför?
Därför. Vildmarken är...
...ärlig.
Pålitlig.
Men andra människor sårar en bara.
Vem har sårat dig?
Sue.
Jaha.
Är du sur än för att hon flyttar till Boston?
Jag vill inte prata om det.
Hon skrev till Austin, men har inte svarat på mitt brev.
Ni kommer att bli vänner igen.
George, om du ursäktar, så behöver jag få vara i fred just nu.
Jag vill vara med mitt träd.
[Emily suckar]
Det är visst fler än jag som stör din avskildhet.
...och linjen går precis här...
[Emily] Vad gör de här?
De är nog lantmätare.
För järnvägen.
Bygget börjar ju imorgon.
Jag vet, men de kan inte bygga järnväg i vår skog.
Det är privat mark.
Din pappa kanske gav dem tillstånd.
ENSAM KAN JAG INTE VARA
Pappa. Du får inte göra det här.
Ursäkta? Göra vad?
Du får inte låta dem hugga ner vår skog.
Ska du bara stövla in på mitt kontor utan att knacka?
Förlåt, men det är ett nödläge.
De har ju redan börjat där ute.
Visst har de det.
Imorgon börjar byggandet av Amherst-Belchertowns Järnväg.
Visst är det spännande? Mina döttrar är så begeistrade.
Nu kan de köpa klänningar hos New Yorks finaste damskräddare.
De har rena järnvägsfebern.
- Det har jag också. - Det har hela staden.
Hela stan borde söka läkare,
om de tror att någon ska få köra ett tåg genom vår skog.
Järnvägen kommer förvisso att dras genom vår skog.
- Det är den mest effektiva leden. - "Effektiva"?
Är det effektivt att fylla vår fridfulla, tysta skog
med oväsen och rök och andra människor?
Emily, tyvärr kan du inte ställa dig i vägen för framåtskridandet.
Handlingarna är undertecknade.
Står det där att de får hugga ner mitt träd?
"Ditt träd."
Den stora eken. Den som farfars far planterade.
Om det är nödvändigt, så, ja.
Snälla pappa. Jag ber dig.
Jag älskar det där trädet.
Jag behöver det där trädet.
Det är dit jag går för att tänka och lyssna.
Om du låter dem döda det trädet, dödar du mig.
Tilltalar dina döttrar dig så?
För det mesta, ja.
Men jag uppfostrade henne inte till att bete sig som en galning.
Emily, jag skäms över dig.
"Skäms över mig"?
Varför? För att jag bryr mig mer om vår ek än om klänningar från New York?
[Austin] Jag har också beställt en kostym.
Förrädare.
Ithamar, jag ber om ursäkt.
Behövs inte.
Min dotter har tydligen valt att genera mig,
men kanske gör min son ett bättre intryck.
Austin, jag har en idé.
Som du vet
kommer öppningsceremonin för järnvägsbygget
att hållas imorgon eftermiddag.
En stor tillställning. Hela staden kommer.
Och det vore passande
att en medlem av vår familj gör en insats.
Vad har du tänkt dig?
Jag tänkte att du kunde skriva en dikt.
Är det verkligen jag som borde göra det?
Självklart, pojken min.
Vem annars?
William Austin Dickinson, du är min ende son.
Och du råkar vara en man med stor intelligens och talang.
Du kommer säkert att göra bra ifrån dig.
Jag kan väl alltid göra ett försök.
Så ska det låta.
Det kommer att lända familjen heder.
[Ithamar] Instämmer.
Och så snart järnvägen är i drift...
...kommer du inte ens att minnas det där gamla trädet.
[suckar]
Jaha...
Hon beter sig verkligen ohyfsat.
Hur gick det? Har du pratat med din far?
Jag har ingen far. Eller bror. Jag har ingen.
Du har ju mig.
Jag vill inte ha någon alls. Jag vill bara vara för mig själv.
Så synd.
Jag tänkte att vi kunde umgås.
Jag kan inte. Jag har ett ärende.
Vart då?
Till Walden.
Ända borta i Concord? Varför?
För att hitta Thoreau.
Han kan nog hjälpa mig.
Hjälpa, hur då? Är inte han bara en grinig gammal eremit?
Han är en miljövårdare, George.
Han älskar naturen mer än någon annan i världen.
Eller åtminstone i Massachusetts.
Om jag berättar vad de tänker göra med mitt träd,
kommer han säkert att agera.
Han kanske skriver ett protestbrev.
Och folk lyssnar på honom, även om de inte lyssnar på mig.
Nåväl. Jag följer med dig.
Nej. Jag vill resa ensam.
Snälla du. Du får inte resa ensam. Det är farligt.
En dam behöver en följeslagare. Och...
...jag har lust med en dagsutflykt.
Så gick det med att leva i ensamhet.
["City of Angels" spelar]
PUMPOR
DIVERSEHANDEL
[kvinnor pladdrar]
Hej.
Den där klänningen är så snygg.
Hej.
[sången fortsätter]
Men snälla George.
Äntligen. Varför dröjde du så länge?
Jag har köpt tilltugg.
Jag är inte hungrig.
Vi har en lång resa framför oss.
Vi behöver färdkost.
- Nåväl, vad har du köpt? - Jordnötter.
Popcorn. Pepparkakor.
- Munkar. - Det räcker.
Jag har redan magont.
Och så lite kola.
Vi har redan missat tåget till Northampton.
- Nu måste vi vänta på nästa. - [suckar]
Det blir mycket mer bekvämt när tågen går direkt till Amherst.
"Bekvämt." "Effektivt."
Allt måste inte gå fortare och fortare.
Ibland är det bra att sakta ner.
- Varför avskyr du teknik? - [suckar]
Thoreau säger: "Vi kör inte tåget, tåget kör med oss."
Jag kommer nog inte att gilla honom.
Så varför följa med till Walden?
Därför. Jag tycker om att vara med dig.
Är det där...
Lavinia!
Jag trodde att du var den konstiga av er.
[tågvisslan ljuder]
Ännu ett brev till Sue?
Hon kan inte fortsätta ignorera mig.
Er vänskap är visst viktig för dig.
Det är möjligt att hon har skrivit men att brevet kommit bort.
Eller så stal Austin det.
Det är fullt tänkbart.
Eller så blev hon upprörd över mitt senaste brev.
Varför då? Vad skrev du?
Bara att hon har kedjat fast mig i ett dårhus av kärlek.
Om du skrev så till mig skulle jag bli väldigt glad.
[småskrattar] Tack.
Kommer Sue och Austin ändå att gifta sig, tror du?
- Jag får visst aldrig skriva i fred. - Jag vill bara samtala.
Vi sitter på ett tåg, bredvid varandra.
Det känns som ett tillfälle för interaktion.
Vi kunde skoja lite,
bekänna vår odödliga kärlek till varandra,
prata om hur många barn vi ska ha.
- Tre pojkar, två flickor? - [skrattar]
Fantisera om att åldras tillsammans på den veranda jag ska bygga åt oss.
Du vet, bara för att lära känna varandra bättre.
Hoppas att de låter bli.
Vad?
Austin och Sue. Hoppas att de inte gifter sig.
För att, för Sue...
[suckar] ...vore det nog som ett fängelse.
Varför är du så mot äktenskap? En del älskar att vara gifta, vet du.
Just det. En del som kallas män.
Nej, inte bara män.
Om jag var en man, skulle jag vilja ha en fru.
En som lagar mat och städar åt mig och uppfostrar mina 500 barn.
Medan jag får göra precis vad mig lyster.
Så cynisk du är.
Äktenskapet kan vara behagligt.
Gemytligt.
Jag menar, att vilja vara ensam hela livet?
Det är galet.
- Folk behöver varandra för att överleva. - [konduktören] Concord, ändstation.
Inte enligt Thoreau.
Mr och mrs George Gould?
- Ja? - Nej. Vi är inte gifta.
Nåja, det här är Concord. Slutstationen.
[kvinna] Se på lövverket. Så vackert.
- Skönt att vara ute på landet. - Ja. Vi går och kikar på grönskan.
Oväntat mycket folk här.
Poesi.
Poesin... Okej.
Poesi.
[suckar] Hur ska jag kalla på musan?
Kom till mig, musa.
Vad i himlens namn är det där?
Det är min huvudbonad.
Varför vill du ha något sådant på dig?
Jag vill bli bortförd av indianer.
Ursäkta?
Okej, så här är det.
Jag var i staden idag och såg Joseph Lyman gå arm i arm
med Eliza Coleman, och han ignorerade mig totalt.
Eliza är inte ens lockig.
Så jag tänker att
jag kanske kunde bli kidnappad av indianer,
och hövdingen skulle ha en stilig son
som jag kunde gifta mig med och bli indianprinsessa.
Vem skulle då få sista skrattet, Joseph?
Vad får dig att tro att indianerna vill ha dig?
Mor.
Åh.
[Emily] Oj. Vad det är...
- [tjatter] - [glad musik hörs]
...mycket folk här.
Det verkar så... befolkat.
Det var inte så han beskrev det i boken.
Nej.
Men mycket roligare än jag hade väntat.
Jag kom inte hit för att ha roligt, utan för att prata med Thoreau.
Och jag börjar tro att han inte ens bor här.
Söker ni Henry?
Ursäkta?
David Henry, faktiskt. Han använder inte "David".
Visst bor han här. Hans stuga är där borta.
Jag är faktiskt hans mor.
- Hans mor? - Just det.
Vi är väldigt stolta över Henry häromkring.
Ni är beundrare, förstår jag.
Och ni vill väl få boken signerad.
Nej. Jag vill inte störa honom bara för det, jag...
Ingen fara. Henry signerar gärna sin bok.
Följ med mig, så får ni träffa honom.
Verkligen? Nu?
Självklart.
Jag måste ändå hämta hans smutstvätt.
Hans... smutstvätt?
Det här känns fel.
Vi stör honom i hans avskildhet. Vi borde inte ha kommit.
Slappna av, Emily.
Vi är ju här för att rädda trädet.
Just det, trädet.
Han kommer att förstå, det vet jag.
[man mässar] Om.
Jag går till vattnet.
Jag går till källan.
Floden Ganges rena, heliga vatten blandas med Waldens vatten.
Om.
- Nej. Ni behöver inte. - Ingen fara. Han gör sin yoga.
Vem knackar? Mor, det är du.
- Henry, det är tvättdag. - Är det?
Jag tappar räkning på dagarna här
i min extrema avskildhet.
Jag är här efter smutstvätten. Och de här två vill träffa dig.
Fler som tränger sig på.
Jag hoppas att vi inte stör...
Vänta lite.
Var så god.
Är det allt?
Man behöver bara en uppsättning kläder.
Oavsett modets ändlösa diktat.
- Och dina rutiga byxor. - De ligger i knytet.
Nåväl. Du får tillbaka dem imorgon.
Vänta lite. Ta min skjorta.
Tänker du ta emot gäster halvnaken?
De är inte mina gäster, för jag har inte bjudit hit dem.
Var inte ohyfsad, Henry.
Ursäkta, mr Thoreau. Ni vill väl att vi går.
Alltså, faktiskt...
...hoppades jag få intervjua er.
Intervjua mig?
För vilken tidning?
Jag är redaktör för Amherst College Literary Journal.
[Emily harklar sig]
Många av våra studenter är stora beundrare av er.
Skulle jag kunna få ställa några frågor?
Nej, George, han vill att vi går...
Jo. Det går väl bra.
Kom in, båda två.
Oj.
Jag hoppas att ni inte är hungriga...
...för jag har bara bönor.
BÖNOR
RITPENNOR. JOHN THOREAU & CO.
[George] Så, min huvudfråga är:
Blir det aldrig ensamt?
Aldrig.
Verkligen?
Jag finner det välgörande att vara ensam största delen av tiden.
Sällskap, även trevligt sällskap, blir snart tröttsamt och distraherande.
Jag älskar att vara ensam.
Ingen följeslagare är så gott sällskap som avskildhet.
Jag håller absolut med. Det är därför er bok har inspirerat mig...
Jag sitter hellre på en pumpa och har den för mig själv,
än trängs med andra på en sammetskudde.
Anteckna det.
Jag vet precis vad ni menar.
Ni förstår, jag har en plats dit jag går när jag vill vara ensam.
Precis som ni. Skogen bakom vårt hus.
Men nu tänker de bygga en järnväg genom skogen.
De tänker hugga ner mitt favoritträd.
Ingår det här i intervjun?
Jag kom för att be om er hjälp.
Ni vill väl inte att jag ska donera till någon välgörenhet?
Nej då.
Nej. Jag tänkte att ni kanske kunde...
...skriva ett brev.
Ett brev?
Om vad?
Ni förstår, folk lyssnar på er. Er röst är viktig.
Och om ni ville skriva om vår skog
lika fint som ni skrev om Walden, så skulle folk lyssna.
Och mitt träd kunde räddas.
Vad bryr jag mig om ert träd?
Vad menar ni?
Jag trodde att ni...
Ni älskar ju skogen.
Min skog, ja. Jag är inte intresserad av er skog.
Det var hårt.
[det knackar på dörren]
Syster, vad gör du här?
Hej, Henry. Jag tog med lite kakor.
Du måste vara dödstrött efter att ha gått ända hit.
Det är inte så långt. Vi bor bara en dryg kilometer bort.
Vår pappa äger en pennfabrik.
Ja, du är modig...
...som gör en så lång resa in i vildmarken.
I alla fall, var så god.
Jordnötssmör, din favoritsort. [Småskrattar]
Jag ser att du har sällskap.
Jag är hans syster. Jag bor alldeles...
Ditt hem ligger långt bort. Du måste återvända dit nu.
Lycka till på din mödosamma färd tillbaka till civilisationen.
Var var vi?
Vi pratade om avskildhet.
Just det.
Ni förstår, avskildheten passar mig.
Jag är inte mer ensam än en dåre som skrattar högt.
Eller mer än Walden Pond själv.
Vilket sällskap har den ensamma sjön, säg?
- [prat utanför] - Sjön verkar ha gott om sällskap.
- [George småskrattar] - Ursäkta?
Dammen är full av folk.
De är överallt.
Det står inget om det i er bok.
Det må finnas folk där, men jag har ingen nytta av dem.
Just det. Utom er mamma som tvättar åt er.
- Skriv inte det i artikeln. - Varför inte?
Det är ju sant. Stora författare borde säga sanningen.
Ska ni läxa upp mig om författande? Vad vet ni om det?
Hon råkar vara poet.
Jaså? Har ni skrivit något jag kan ha läst?
Nej. Inga dikter har blivit publicerade.
Jag förstår.
Det betvivlar jag.
Ni ger ut böcker som är fulla av missvisande information,
men likväl läser folk dem.
De beundrar er, de intervjuar er.
Medan allt jag skriver måste jag hålla för mig själv.
Prova att skriva något och inte visa det för folk,
så vet ni hur det känns att vara verkligt ensam.
- Intervjun är över. - Vi borde inte ha kommit.
- Jag instämmer. - Ni är en skitstövel.
Träffa aldrig era hjältar.
[bandet spelar hurtfrisk musik]
[kvinna] Jag hörde viskas att dikten handlar om mig.
- [musiken slutar] - [applåder]
FRAMÅTSKRIDANDE
Mina damer och herrar, jag vill nu presentera min son...
...William Austin Dickinson,
som har skrivit en dikt med anledning av denna stora händelse.
[kvider] Ja.
Um... [skrockar]
Jaha. Alltså...
Jag har skrivit en dikt.
"Ödets hjul Har haft sin gång
Amhersts järnväg är värd en sång
Ja, Amherst får sitt tåg till slut
Och vi kan färdas snabbare än förut
Vår järnväg den ska vindla sig fram
Över bro och skog Förbi sjö och damm
- [Jane fnyser] - Med tåget reser folk i långa baner
- Även negrer och indianer - [mummel]
Så åka med tåget jag gärna vill Och sedan åker jag en gång till
En gång till"
[man klarar strupen]
- Bra rim på slutet. - [applåder]
[hurtfrisk musik spelar]
Jag knep ihop benen när han försökte bli född.
Mamma, vad pratar du om?
Jag var rädd och er far var inte hemma.
Så jag knep ihop benen lite för länge för att hålla honom kvar där inne.
Jag tänker nu att det kanske var ett misstag.
Att skriva poesi är svårt.
Jag borde bett dig att klippa bandet istället.
Eller så kunde du ha bett Emily.
Jag förstod väl att du var här.
Jag menade aldrig att såra dig.
Folk sårar varandra jämt bara genom att vara nära varandra.
Det är nog civilisationens största fara.
Det kommer att kosta lite mer.
Och man måste sänka farten.
Men...
[suckar]
...jag säger åt dem att dra rälsen förbi det här gamla trädet.
Du, pappa,
vet du vad jag älskar med träd?
Vad?
Deras rotsystem.
Under jorden.
Det är lika stort som trädet.
Det är som... en dold spegelbild.
Så just nu befinner du och jag oss mellan två träd.
Ett träd som vi kan se...
...och ett som är upp och ner.
Osynligt.
Som en hemlighet.
[Edward skrockar]
["Give it Away" spelar]
Men se herr Skärböna, hur har din dag varit?
[byter röst] Hej, Henry, du är den enda sanna människan
som lever livet ända in i märgen.
Tack. Men det vet jag redan.
Den där kvinnan hade fel om dig.
Tack för det, herr Mugg.
Hon kallade dig för en bluff.
Det är hon som är en bluff.
Det vet jag väl. Men kvinnor, du vet...
Oj, min vän!